A hungarológia és a magyar mint további nyelv nemzetközi periodikuma. A Hungarológiai Évkönyv évente megjelenő hungarológiai folyóirat. Célja, hogy interdiszciplináris és multikulturális keretben összefogja, bemutassa a magyar nyelv és kultúra közvetítésének aktuális kérdéseit, megközelítéseit és eredményeit. Egyrészt a magyar nyelvvel, annak további - vagyis második, idegen vagy származási - nyelvként való tanulásával és oktatásával, másrészt a magyar irodalommal, kultúrával, néprajzzal, történelemmel, társadalommal, művészetekkel, illetve azok hungarológiai szempontú közvetítésével és recepciójával foglalkozó tanulmányokat, ismertetőket és interjúkat közöl.
University of Pécs, Faculty of Humanities and Social Sciences
A szekvencia és a spiralitás. A modellalapú nyelvoktatás alapfogalmai a kognitív terhelés elméletének tükrében
1. Elméleti háttér. A nyelvpedagógia visszatérő problémája, hogy a tanulók képesek lehetnek az órákon elvégzendő feladatok sikeres teljesítésére anélkül, hogy rugalmasan alkalmazható és átvihető nyelvi kompetenciát fejlesztenének ki. Ez az eltérés nemcsak arra hívja fel a figyelmet, hogy mit tanítunk, hanem arra is, hogy hogyan strukturáljuk magát a tanulási folyamatot. A modellalapú nyelvoktatás erre a kihívásra olyan módon ad választ, hogy a tanítást nyelvi modellek köré szervezi, elősegítve a mintázatfelismerést, a rendszerszerű variációt és a produktív nyelvhasználatot. E megközelítés két kulcsfontosságú szervezőelve a szekvencia és a spiralitás, amelyek az oktatási tervezés különböző szintjein strukturálják a tanulást. 2. Célkitűzés. A tanulmány célja a szekvencia és a spiralitás fogalmának értelmezése egy tágabb elméleti keretben, amely integrálja a kognitív terhelés elméletét és a használatalapú nyelvészeti megközelítést. A vizsgálat arra törekszik, hogy bemutassa, miként járulnak hozzá ezek az elvek a stabil és átvihető nyelvi tudás kialakulásához azáltal, hogy strukturálják a bemenetet, irányítják a tanulói figyelmet, és támogatják a nyelvi mintázatok ismételt aktiválását. 3. Megközelítés. Az elemzés konceptuális és pedagógiai jellegű. Összekapcsolja a kognitív tanuláselmélet – különösen a munkamemória korlátaira és a sémaképződésre vonatkozó kutatások – eredményeit a használatalapú és korpusz-informált nyelvészet megállapításaival, amelyek a gyakoriság, az ismétlés és a kontextuális variáció szerepét hangsúlyozzák a nyelvelsajátításban. Az elméleti megfontolásokat a MagyarOK A2+ tankönyv egyik tanítási egységének részletes elemzése illusztrálja, bemutatva, hogy a gondosan felépített feladatok miként vezetik el a tanulókat a nyelvi modellek megfigyelésétől az egyre önállóbb nyelvhasználatig. 4. Eredmények. Az elemzés rámutat, hogy a szekvencia a tanulási folyamat mikroszintű szervezőelveként működik, amely az előrehaladást a megértéstől és észrevételtől a mintázatfelismerésen és variáción keresztül a produktív alkalmazásig strukturálja. Ezzel szemben a spiralitás makroszintű szerepet tölt be: biztosítja, hogy a nyelvi modellek időben és kontextusok között ismétlődjenek, lehetővé téve a tanulók számára mentális reprezentációik átszervezését és megerősítését. E két elv együttesen hozzájárul a kognitív terhelés kezeléséhez, miközben támogatja a használatalapú tanulás alapmechanizmusait, például a mintázatabstrakciót és a gyakorisági hatásokat. 5. Pedagógiai implikációk. A tanulmány arra a következtetésre jut, hogy a hatékony nyelvoktatás olyan pedagógiai tervezést igényel, amely ötvözi a gondosan felépített szekvenciálást a nyelvi modellek spirális visszatérésével. Az ilyen megközelítés összhangba hozza az oktatási gyakorlatot a kognitív tudomány és a használatalapú nyelvészet aktuális eredményeivel, és elősegíti a rugalmas, tartós és átvihető nyelvi kompetencia fokozatos kialakulását.
Copyright (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Machik József: Grammatica Hungarica Theoretico-Practica. Adalék a horvátországi magyar grammatikák történetéhez
A tanulmány Machik József Grammatica Hungarica Theoretico-Practica című művét a 19. században Zágrábban megjelent magyar nyelvtanok történeti kontextusában helyezi el. A munka a horvát–magyar kapcsolatok feszültségekkel terhelt időszakában keletkezett, és hozzájárul ahhoz a viszonylag szűk terjedelmű publikációs körhöz, amely ebben a közegben a magyar nyelv leírására vállalkozott. A tanulmány az 1847-ben megjelent nyelvtanra összpontosít, és különösen azokat a vonatkozásokat vizsgálja, amelyek nyelvpedagógiai szempontból relevánsak, kiemelt figyelmet fordítva a magyar mint idegen nyelv oktatására.
„Mit esznek a magyarok?” A hangos olvasás mint kiejtésfejlesztési eszköz módszertana a magyar mint idegen nyelv oktatásában
A tanulmány azt vizsgálja, hogy a magyar anyanyelvi oktatásban alkalmazott hangos olvasás módszertana (vagy módszertanai) milyen mértékben ültethetők át a magyar mint idegen nyelv (MID) tanításába, valamint hogy a MID-oktatás milyen eredményei és tapasztalatai hasznosíthatók az anyanyelvi oktatásban. Az anyanyelvi oktatásban a hangos olvasás az olvasásfejlődés fontos részterülete. A magyar oktatási rendszerben a hangos olvasás szisztematikus oktatása már első osztálytól kezdődik, és e téren egy jól kidolgozott módszertani hagyomány alakult ki. A magyar mint idegen nyelv oktatásában ezzel szemben a hangos olvasás készségének fejlődése nem feltétlenül gyermekkorban történik, és általában olyan procedurális tudásra és készségekre épül, amelyeket a tanulók már az első nyelvükben elsajátítottak. Idegen nyelven történő olvasás során a tanulóknak el kell sajátítaniuk a célnyelv kiejtési szabályait, miközben a szókincs ismerete és a szavak jelentésének felismerésére való képesség is alapvető fontosságú. A MID-oktatásban továbbá a hangos olvasás általában nem jelenik meg önálló készségfejlesztési területként, hanem többnyire a kiejtés oktatásának alkomponenseként kezelik. Ezért különösen érdemes megvizsgálni, hogy a kétféle módszertani hagyomány miként gazdagíthatja és egészítheti ki egymást. A tanulmány egy folyamatban lévő adatgyűjtési projekt kezdeti eredményeit mutatja be. 2023 áprilisában nagyszabású együttműködés valósult meg a PTE ISC és a KorSzak Korpusznyelvészeti és Szakmódszertani Kutatócsoport között. Ennek keretében összeállítottuk a KorSzak Tanulói Korpusz Beszélt Nyelvi Alkorpuszát, amely a PTE ISC magyar mint idegen nyelvi kurzusain tanuló hallgatók magyar nyelvű szóbeli produkcióit tartalmazza – mind hangosan felolvasott szövegeket, mind spontán beszédet. A korpusz hangos felolvasásból származó szövegeinek Praat programmal végzett fonetikai és fonológiai elemzésére támaszkodva a tanulmány módszertani következtetéseket fogalmaz meg a hangos olvasás és a kiejtés tanítására vonatkozóan a magyar mint idegen nyelvi oktatásban.
Hogyan tanulunk nyelvet, és hogyan támogatható a nyelvtanulás? A feladatközpontú nyelvoktatás és ami mögötte van
A tanulmány a feladatközpontú nyelvoktatás (Task-Based Language Teaching, TBLT) elméleti hátterét mutatja be, és amellett érvel, hogy ez a megközelítés a magyar mint további nyelv tanításában is releváns, elméletileg megalapozott és ígéretes keretet kínál. Kiindulópontja, hogy bár a TBLT-t világszerte kiterjedt kutatások és pedagógiai gyakorlat támasztják alá, a magyar nyelv tanításának kontextusában még viszonylag kevéssé ismert. A tanulmány először a TBLT főbb jellemzőit vázolja fel, majd a nyelvelsajátítás aktuális kutatásaira támaszkodva áttekinti, mit tudunk ma a nyelvtanulás belső és külső mechanizmusairól, különös tekintettel a másodnyelv-elsajátításra. A dolgozat tárgyalja az input, az implicit feldolgozás, az interakció és a formára irányuló figyelem szerepét, és bemutatja, miként járulnak hozzá ezek a tényezők a nyelvtudás fejlődéséhez. A tanulmány kiemeli, hogy az explicit szabálytanítás önmagában nem vezet valódi nyelvi kompetenciához, míg az inputra és interakcióra épülő, jelentésközpontú tanulás hatékonyan támogatja az implicit tanulási mechanizmusok működését. A szerző amellett érvel, hogy a TBLT a magyar nyelv esetében is képes támogatni a természetes nyelvelsajátítási folyamatokat, és felhívja a magyar mint további nyelv oktatásában részt vevő szakmai közösséget arra, hogy további kutatásokkal erősítse meg e megközelítés tudományos megalapozottságát és legitimációját.
Motivációs ingadozások a magyar mint idegen nyelvi órán: rövid távú változások empirikus vizsgálata
A tanulmány a magyar mint idegen nyelv tanórai kontextusában vizsgálja a rövid távú motivációs dinamika alakulását a komplex dinamikus rendszerek elmélete szemléleti keretében. A Motometer átdolgozott változatának alkalmazásával a tanulók (N=66; hét kezdő szintű, egyetemi csoport) 90 perces órák során öt előre meghatározott időpontban értékelték pillanatnyi motivációjukat. A kvantitatív adatokat rövid, írásos indoklások egészítették ki, amelyek a motivációs ingadozások kontextuális értelmezését segítették. Az eredmények azt mutatják, hogy a motiváció egyetlen órán belül is jelentős mértékben változhat, ám ezek a változások nem véletlenszerűek. A motivációs pályák inkább mintázatszerű variabilitást jeleztek: átmeneti stabilizálódási szakaszok és a kontextusra érzékeny elmozdulások váltakozását. Az interaktív, együttműködésre épülő és kreatív feladatok gyakran pozitív perturbációként működtek, és rövid távú motivációnövekedést eredményeztek, míg a kognitív túlterhelés, a fáradtság és a feladat nehézségének megélése inkább motivációcsökkenéssel járt együtt. Fontos eredmény, hogy azonos tanórai események eltérő reakciókat váltottak ki a tanulókból, ami a motivációs rendszerek heterogén és erősen individualizált jellegére utal. Az órák összevetésében két visszatérő tendencia rajzolódott ki: (1) a motiváció gyakran emelkedett a kezdeti ráhangoló (warm-up) tevékenységeket követően, valamint (2) több esetben a motivációs értékek az óra végén ismét magasabbak voltak. Ezek a mintázatok arra engednek következtetni, hogy maga az óra struktúrája is visszatérő „attraktorként” működhet a tanórai motivációs dinamika alakulásában. A megállapítások alátámasztják az L2-motiváció dinamikus, nem lineáris értelmezését, és empirikus bizonyítékokkal járulnak hozzá egy kevésbé gyakran tanított nyelv (a magyar) tanulási kontextusából. Pedagógiai szempontból az eredmények a változatos feladattervezés, a differenciálás, valamint az óratervezés „dramaturgiai” tudatosságának fontosságát hangsúlyozzák annak érdekében, hogy az osztályteremben jelen lévő különféle motivációs konfigurációkhoz a tanítás rugalmasan tudjon alkalmazkodni.
Kugler Nóra – Modrián-Horváth Bernadett – Simon Gábor (szerk.): Korpusznyelvészeti módszerek a kognitív nyelvészeti kutatásban
Gazsó Dániel: Otthon és itthon. A magyar diaszpóra és anyaországa
Lőrinszky Ildikó: Apprendre le hongrois Niveau débutants A2
A létigés határozói igeneves konstrukció a magyarban és a magyar nyelv tanításában
A tanulmány a magyar predikatív határozói igeneves szerkezet sajátosságait és taníthatóságát vizsgálja a magyar mint idegen nyelv oktatásában. A [VM+BE+VADV] szerkezet egy igekötőből (igei módosítóból), a van létigéből és egy -va/-ve képzős határozói igenévből áll. Noha a kifejezés a mindennapi nyelvhasználatban széles körben elterjedt (pl. el van törve a kezem, meg vagyok fázva), a preskriptív normák hatására hosszú ideje stigmatizált, és a magyar mint idegen nyelv tanításában csak ritkán tárgyalják. Korábbi kutatásokra és saját megfigyeléseinkre támaszkodva a szerkezetet három csoportra osztjuk az igék argumentumszerkezete alapján, és részletesen vizsgáljuk morfoszintaktikai, szemantikai és pragmatikai tulajdonságait. Amellett érvelünk, hogy a jelenség leírásához jobban illik egy konstrukcióalapú megközelítés, amely a kifejezést holisztikusan kezeli, nem pedig generatív szabályrendszerként értelmezi. A dolgozat pedagógiai vonatkozásokat is feltár: vizsgálja, hogy mikor, hogyan és milyen tanulócsoport számára érdemes a szerkezetet tanítani. Két oktatási stratégiát javasolunk: elemző megközelítést a szabályosabb formák esetében, lexikai alapú kezelést az idiomatikus vagy kevésbé kiszámítható kifejezések kapcsán. Ezeket konkrét tanórai feladatokkal szemléltetjük. Az eredmények rávilágítanak, hogy indokolt a nagy gyakoriságú [VM+BE+VADV] konstrukció integrálása a kommunikatív szemléletű nyelvoktatásba, ugyanakkor figyelembe kell venni a kifejezés szociolingvisztikai státuszát és a tanulók felkészültségét is.
Nyelvi játékok az idegen ajkúaknak tartott magyarórán
A tanulmány azt vizsgálja, miként adaptálhatók az eredetileg magyar anyanyelvű beszélők számára létrehozott nyelvi játékok a magyar mint második nyelvet tanulók számára. Grétsy, Lee és Kovács definícióinak összehasonlítása után a szerző elemzi, hogy mely játékok alkalmazhatók, és milyen célokra használhatók különböző nyelvi szinten álló másodnyelv-tanulók esetében. A dolgozat négy klasszikus játékot és két kortárs digitális szóalapú játékot értékel a szókincsfejlesztés, a morfológiai tudatosság és a tanulói motiváció szempontjából. A kutatások szerint a játékos, úgynevezett gamifikált nyelvtanulás képes növelni a tanulók bevonódását, és támogatja a kognitív folyamatokat, például az emlékezetet és a figyelmet. A tanulmány amellett érvel, hogy megfelelő módosításokkal a nyelvi játékok hatékonyan segítik elő a nyelvelsajátítást és a nyelvtanulás örömét. A játékok továbbá lehetőséget teremtenek a szókinccsel való aktív foglalkozásra és a jelentésközpontú nyelvhasználatra.